Díky motýlům je život spirála příběhů
David Mitchell: Hybatelé − román o devíti částech
2016, Nakladatelství Mladá fronta, přeložila Lenka Pavlovská, 352 stran, 339 korun
Jak pospojovat devatero příběhů z různých koutů světa, aby vznikl román pevný ve víře, že i postmoderní binec přezdívaný "teorie chaosu" má svou strukturu? Stačí jako David Mitchell vyjít z představy, že na kvantové úrovni souvisí všechno se vším, a roztočit spirálu jemnou jako motýlí efekt z teorií meteorologa Edwarda Lorenze, kterým se rozhýbe počasí na celé zeměkouli. Famózní debut pozdějšího tvůrce Atlasu mraků v české reedici připomíná sílu kosmopolitního přesvědčení, tak nutného pro naši globální vísku. Ať už na Mitchellových stránkách řádí teroristé, makléři či lupiči obrazů, floutci, babky z čínské čajovny nebo bludné duše bez těla, nenajdou v oboru pozemských znalostí skutečného hybatele. Vyvozovat z následků nezjevnou příčinu totiž znamená lovit jehlu v kupce sena − přičemž to seno třeba nemají v hlavě jen smrtelníci.
Nezoufejte! Veškerou sůl vykouří láska
Katja Kettu: Sběratel dýmek
2016, Nakladatelství Argo, přeložila Jitka Hanušová, 240 stran, 259 korun
S přispěním elegantního kuřáckého náčiní, které k dumání nad úradkem osudu využil svého času i mstivý sovětský literát Ilja Erenburg, sešívá Katja Kettu deset povídek v románové pásmo podobně magicky jako David Mitchell. Nic nového pod sluncem jednadvacátého století: přímluvci vlídnější tváře postmoderny právě takto dokládají, že i náhoda hrající s námi božské kostky je věc úhledná, pouze kulisy předloženého dýmkového desatera jsou u této Finky ještě divočejší. Historky strážce fjordu na severu Skandinávie, kde se za války gestapáčtí fanatici střetávají s konvoji Spojenců a běženci ze Stalinovy říše, prošpikovala autorka smyslností a do rudého Ruska tak jako v próze Porodní bába buší jaksepatří. Je-li solí dějin v jejím podání ironie, jež nás zaskočí nepřipravené a láme nás na skřipci, pak odpovědí na tu hroznou přesolenost je láska. Byť si většinou natluče.
Když hodiny duše ukazují nula nula
Lotta Lundbergová: Nultá hodina
2016, Nakladatelství Kniha Zlín, přeložila Viola Somogyi, 344 stran, 399 korun
Klasicky přerývaný románový trojhlas vypravěček, jimiž v knize švédské prozaičky lomcuje krize osobnosti, připomene Hodiny Michaela Cunninghama. Ale s tím rozdílem, že v roli utěšitelky nyní nevystupuje Virginia Woolfová, zato děti odložené kvůli matčině seberealizaci tu smutní hned dvě. V nulté hodině, kdy z temnoty času vystupují přízraky, musí dvojice zdrcených žen a jedna příliš moudrá dívka začínat znovu od píky nehledě na to, zda jde o léto 1945 v Rusy obsazeném Berlíně, o seance u psycholožky v roce 1984, či o bergmanovská rodinná dramata našich dní. Zápas o vlastní záchranu nasměruje hrdinky tak jako antickou Persefonu do podsvětí, neboť výlučně dotek smrti zaručuje restart, přestože palba krátkých vět navozujících dojem niterných monologů působí někdy vyumělkovaně.
Tento článek máteje zdarma. Když si předplatíte HN, budete moci číst všechny naše články nejen na vašem aktuálním připojení. Vaše předplatné brzy skončí. Předplaťte si HN a můžete i nadále číst všechny naše články. Nyní první 2 měsíce jen za 40 Kč.
- Veškerý obsah HN.cz
- Možnost kdykoliv zrušit
- Odemykejte obsah pro přátele
- Ukládejte si články na později
- Všechny články v audioverzi + playlist