Jsem vlastně příjemně překvapen. Ty politické strany, které vážně chtějí dělat politiku, sestavily své předvolební programy pro rozvoj vzdělávání v České republice z vesměs smysluplných cílů. Z takových, na které experti už dlouho poukazují a které v podstatě nejde obejít, pokud tedy skutečně chcete vzdělávání (a budoucnosti) v Česku pomoci: podpora učitelů, navyšování jejich platů, podpora využívání digitálních nástrojů, změny v obsahu vzdělávání, snižování nerovností. V tomto smyslu prošla politická scéna určitou evolucí. Napříč spektrem, vyjma populistů a kverulantů typu KSČM nebo SPD a různých méně parlamentně ambiciózních variací, došlo ke sjednocení na podstatných tématech nalevo i napravo.
Stačí to ale? Po zkušenostech z předchozích dekád vyvstává otázka, do jaké míry lze očekávat, že takové cíle budou naplňovány, a pokud ano, tak jak. Kupříkladu tzv. duální vzdělávání (škola v jeho rámci uzavře smlouvu s firmou o tom, že vybrané praktické dovednosti se žáci naučí přímo ve firmě, a ta zase garantuje, že žáci budou umět to, co vyžaduje školní vzdělávací program) slibují obstarat v podstatě všechny strany, které mají skutečně exekutivní potenciál. O naplnění představy, kdy se střední školy propojí s praxí firemního provozu, se hovoří minimálně 20 let, a pokud vím, podmínky pro její naplnění se v zásadě nezměnily a jednotliví aktéři zůstávají stále na svém: stát neumí motivovat firmy, aby se více zajímaly o odborné vzdělávání v místech jejich působení, a děje se tak jen v případech, kde takovou motivaci našla firma sama.
- První 2 měsíce za 40 Kč/měsíc, poté za 199 Kč měsíčně
- Možnost kdykoliv zrušit
- Odemykejte obsah pro přátele
- Všechny články v audioverzi + playlist